[sukker] Hm?
- [Edward] Mm. - [trekker pusten]
Mm-mm.
- Ah! - Der! Jeg vant.
- Gammel jomfru, det er deg. - Jeg er vel det.
Stakkars pappa. En gammel peppermø.
Jeg er så ensom.
Det er din egen feil.
Det var mange som ville gifte seg med deg, men du sa nei til alle.
- Det gjorde jeg. - Mm.
Jeg vil heller være peppermø enn kone.
Mener du det?
Hvorfor det?
Jeg tror en peppermø er mer uavhengig.
[høy skramling]
Edward, ikke oppmuntre henne.
JEG ER REDD FOR Å EIE EN KROPP
Jeg sier at det involverer oss, gjør oss delaktige i deres vemmelige system.
Å, jeg er enig med deg, det er avskyelig.
Men hva kan vi gjøre?
Vi kan ikke ha to atskilte land med to atskilte lovverk.
Selvsagt ikke. Derfor må de våkne og gjøre det ulovlig.
Hva snakker dere om?
Enda en rømling. En riking fra sørstatene
som sannsynligvis eier 200 slaver, mister én og påstår at han er i Amherst.
Og om noen av oss ser den stakkars fyren
og ikke jakter på ham og overleverer ham, vil vi få en bot.
Eller bli fengslet. [Fnyser]
Kaller de det et kompromiss?
Jeg gjør det ikke.
Bra. Det er skrekkelig.
Vi burde hjelpe slaver å rømme.
Ikke fange dem og sende dem tilbake.
Det er helt riktig.
Er du ikke enig, pappa?
Uheldigvis har våre brødre i sør organisert samfunnet sitt rundt det.
Så vi bør ha en viss respekt for deres regler. Hm?
Det var poenget mitt.
- Hm. - Æsj. Var det det?
Jeg har alltid trodd at du var mer radikal, George.
Hør her, jeg har slektninger i sørstatene. Og de er ikke ille.
- Det er bare… - Dumme?
- Reaksjonære? - Gammeldagse.
Og hva skal jeg gjøre? Ikke snakke med dem mer?
Nei, du skal snakke med dem.
Om hvordan deres levemåte er avskyelig.
Ok. Det blir en hyggelig Thanksgiving-middag.
Greit. Lykke til med å finne ut av dette i dag.
Øh, hei…
Mr. Dickinson, øh…
…det er noe jeg gjerne skulle snakket med deg om.
- Hva? - Pengeinnsamling.
- Hva slags innsamling? - Til det nye kapellet.
Jeg kan ta for meg alle detaljene…
…under fire øyne.
Hm. Greit. På mitt kontor.
Ikke glem at vi har Shakespeare-klubben i ettermiddag.
Ja da. Jeg har kjøpt de samlede skuespillene, og jeg er klar.
Vi kan ikke bruke all tiden på å krangle om
- hvilket skuespill vi skal lese. - Jeg starter ikke de kranglene.
Det er fordi du alltid vil lese Hamlet.
- Hvem vil ikke lese Hamlet? - Jeg.
Er Maggie tilbake fra postkontoret ennå?
Kanskje.
Kom det noe post?
- Maggie? - Maggie?
[trykker på ustemte tangenter]
- Ah, Maggie, du er tilbake. - Savnet dere meg?
- Fryktelig. Var det noe post? - Ja, var det noe til meg?
Ikke noe til noen av dere.
Miss Sue er ikke flink til å skrive.
- Hun har ikke skrevet til meg én gang. - Hun har skrevet til meg.
To ganger.
- To ganger er ikke så imponerende. - Hm.
Se på det grønnøyde monsteret her.
- Sjalu? - "Grønnøyd monster…"
Hei!
Jeg vet hvilket skuespill vi skal lese i dag.
Othello.
- Hvorfor vil du aldri lese Hamlet? - Othello er mye saftigere.
"Akt Dem for sjalusi!
Den er et grønnøyd best, som spotter det kjøtt det næres ved."
Kjøtt! Død og pine. Jeg skulle kjøpe en skinke.
Det gjelder ikke innsamlingen, hva?
Nei, det gjør det ikke.
- Det er viktigere enn det. - Mm.
Ut med det.
Øh, vel, som du sannsynligvis har gjettet…
Jeg er her for å be om Emilys hånd.
Greit, jeg skjønner.
Mr. Dickinson,
jeg elsker din datter.
Hun er den mest fantastiske jenta i hele New England.
Og ingenting ville gjort meg gladere enn å få henne som brud.
Har du og Emily snakket om dette?
- Øh, på en måte. - Mm.
Hun har aldri faktisk sagt ja.
Vi kommuniserer stort sett via feromoner.
Men jeg tror at hun liker meg.
Og jeg vil bli en fin ektemann for henne.
Jeg skal bli professor.
Vi skal leve et lykkelig liv, vi skal få barn,
og jeg skal alltid passe på henne.
En professor, sier du?
- Hvilken avdeling? - Engelskavdelingen.
Jeg er svært opptatt av det engelske språk.
Var det deg som offentliggjorde diktet hennes?
- Var det ikke? - Øh.
[humrer] Vel…
Jeg ville gjøre henne glad.
Men fra det jeg har sett, oppmuntrer du hennes villeste impulser.
Hm?
En far bekymrer seg, vet du.
Morn, Maggie.
Å, Henry, du er ferdig med å rake løv allerede.
Vel, man blir aldri egentlig ferdig med å rake løv.
- Hvorfor det? - For Gud har lagd for mange av dem.
Akkurat.
Da kan du vel gå til smeden nå
for å hente hesteskoene.
Saken er at smeden er i hovedgaten, midt i byen.
Det stemmer.
Hva er i veien?
Jeg har prøvd å holde meg unna byen en stund.
Henry, har du havnet i trøbbel med en kvinne?
Han kan ikke gå inn i byen på grunn av rømlingen.
Ikke sant, Henry?
Jeg er redd for det.
Å, de bøllene er farlige.
De kan kidnappe deg. Det tror jeg så gjerne.
Men du er en fri mann. Du har papirer og alt mulig.
Papirer betyr ikke mye for dem.
Det er en stor belønning. Og papirer kan rives i stykker.
Det er latterlig. Og de sier at vi ikke respekterer loven.
Det er fryktelig.
De splitter opp familier, de river barn fra mødrene sine…
Er det noe du trenger gjort i huset?
Jeg kan gjøre det i dag og gå til smeden i morgen.
Jeg skal gå til smeden.
Nei, det behøver du ikke.
Det gjør ingenting. Bli her.
- Vær tilbake i tide for Shakespeare. - "Flykter, forfulgt av en bjørn."
- Jeg beklager alt oppstyret. - Ikke tenk på det.
Det fins sikkert jobber å gjøre i huset. Det fins alltid jobber.
Pianoet må stemmes.
- Men det kan du vel ikke… - Det kan jeg.
Jeg har stemt før.
[Maggie] Har du det?
- [Emily] Henry er musiker. - [Maggie] Å ja?
Å ja, han er en mann med mange talenter.
Men med klaveret tar jeg det ikke piano, kan du si.
Ah!
- Den var god. - [ler]
Å, herregud.
Henry, har du noensinne spilt skuespill?
Ikke som jeg kan huske.
Dette kunne være din store sjanse.
Vi skal lese Shakespeare i dag. Othello. Du kunne spille hovedrollen.
Jeg tror ikke det.
Men du ville vært perfekt.
Og du elsker Shakespeare, det vet jeg.
Tror du virkelig faren din ville godta det?
Faren min er faktisk svært progressiv når det gjelder Shakespeare.
Det kan overraske deg, men han godtar til og med at kvinner leser roller.
Og skuespillene er så mye bedre når du kan fylle rollene
- slik de er ment å spilles. - Hvis det er greit,
er det nok bedre å la være.
[prating]
[det banker, døren åpnes]
Posten din, Susan.
Takk, Mr. Keillor.
Hvor mange ganger må jeg si det?
Kall meg James.
Du får virkelig mange brev.
Sover barna?
- Mm. - Da kan du få en fin pause.
Si fra om du trenger noe.
- [sukker] - [døren lukkes, han går ned trappen]
SUE GILBERT C/O KEILLOR-FAMILIEN BOSTON, MASSACHUSETTS
MISS SUSAN GILBERT C/O KEILLOR-FAMILIEN, BOSTON
["Fool for love" spilles]
AUSTIN DICKINSON AMHERST, MASSACHUSETTS
EMILY DICKINSON AMHERST, MASSACHUSETTS
ÅPNE MEG FORSIKTIG…
Ok, alle sammen, i dag skal vi lese Othello.
Jeg trodde vi skulle lese Troll kan temmes.
Kom igjen, Troll kan temmes?
En dum historie om en jente som vil gifte seg,
men som må vente til søsteren gifter seg først.
Helt uinteressant.
Ja, hvem kunne kjenne seg igjen i det?
La oss ikke kaste bort tiden på komedier.
Tragedien, mine venner.
Vi må se livets mørke i øynene.
Vi må stirre ned i avgrunnen.
- Avgrunnen. - [George] Øh…
Er du sikker på at faren din godtar det?
Hva? Hvorfor snakker du om ham?
Jeg har lest Othello, og deler av det er ganske upassende.
Det er ingenting upassende ved Shakespeare.
Og faren min sier at jeg kan lese alle skuespill jeg vil.
Han har problemer med andre bøker, men ikke Shakespeare.
Kanskje Austin og jeg i det minste kan gå gjennom manuskriptet
på forhånd og stryke ut alt som kan være kontroversielt.
Flott, da kan vie de delene ekstra oppmerksomhet.
[kvinnene ler]
[Emily] Hvorfor er du en gledesdreper?
Jeg prøver å være ansvarlig.
Ikke alle syns at Shakespeare passer seg for…
For hvem?
For…
…unge kvinner.
George, du er så teit.
Dette er min Shakespeare-klubb, og jeg sier at vi skal lese Othello.
La Austin avgjøre det.
- Othello er greit for meg. - Flott.
Så lenge jeg kan velge rolle.
Vil du ha hovedrollen?
Nei, jeg vil spille Desdemona.
Hm.
Det er en kvinnerolle.
For meg er en figur en sjel.
Og Desdemonas sjel er en jeg virkelig kjenner meg igjen i.
- Hennes kjærlighet til Othello er så ekte. - Mm.
Så ren.
Som min til Sue.
- [fnyser] Herregud. - Emily bør være Desdemona.
[Emily] Hvorfor det?
Hun er bare en vakker ungpike.
Da bør jeg ta den.
Beklager, jeg tok den.
Emily, forrige uke sa du at bare kvinner skulle spille kvinnerollene.
At vi måtte ta igjen for alle årene
da kvinner ikke fikk lov til å stå på scenen.
Du holdt en lang tale om det.
Om Austin føler en virkelig respekt for figuren,
kan han gjøre det.
Jeg vil uansett ikke være Desdemona.
Jeg spiller lago.
Skurken?
Han er også stjernen.
Ok! Lesingen starter om ti minutter.
Og, mine damer…
…en av dere må låne meg en kjole.
["Famous" spilles]
HVIL I FRED
[sangen fortsetter]
[varmer opp stemmen]
Ok, så i denne scenen har lago og Rodrigo kommet for å fortelle Brabantio
at datteren hans, Desdemona…
…har rømt for å gifte seg.
Jeg ville aldri rømt.
Vil ha stort bryllup.
[kvinnene humrer]
Greit, vi leser bare.
Her, jeg er lago.
"Hallo! Brabantio! Våkn opp nå! Tyver, tyver, tyver!
Vokt Deres Datter, huset, pengesekken!
Hei! Tyver! Tyver!"
"Brabantio i et vindu."
Joseph.
Du er Brabantio.
Å, hva? Å. [Ler]
Vent.
Ok… Øh…
Her, ja.
[kremter]
"Hva skyldes disse skrekkelige rop?
Hva er det dere vil?"
"Signor, er alle i familien inne?"
"Er hver dør låst?"
"Hva? Hvorfor spørre slik?"
"Gudsdød, De plyndres jo!
En halv sjel har De tapt, og knust er hjertet.
Nå, nettopp nå,
blir Deres hvite søye besteget av en svart og gammel vær."
- [fnising] - Ser du, det er upassende.
- Det er ekkelt. - Shakespeare er vemmelig.
Joseph, les.
Ja.
"Hva er du for styggmunnet usling?"
"Jeg er én, herre, som kommer for å fortelle Dem at nå leker Deres datter
og móren dyret med to rygger."
[latter]
Vent. Hva betyr det egentlig?
Jeg skal forklare deg senere.
Nei, det behøver du ikke.
Ah… Hvorfor er du så kald?
Du er den som overså meg
- da jeg så deg med den jenta. - [sukker]
- Hvilken jente? - Eliza Coleman.
Å, nei, det foregår ingenting der.
Er det sant?
Jeg leker ikke dyr med Eliza, det kan jeg si deg.
- Vi burde valgt et annet stykke. - Greit?
Vær så god, godbiter til de omreisende skuespillerne.
Takk, Maggie.
[gisper]
For en vakker kjole du har, Austin.
Øh… [kremter]
Jeg beklager, men bare sånn generelt,
når jeg har kostymet på meg, kan alle bruke rollenavnet mitt?
Det er avgjørende for prosessen min.
Jeg så at George ba om å snakke alene med deg i dag morges.
Svært observant av deg, Mrs. Dickinson.
Hva spurte han om?
- Hva tror du? Han fridde. - [gisper]
- Gjorde han? - Pokker. Du skar meg!
Unnskyld, Edward.
Men, milde himmel.
Dette er spennende.
Er det?
Du sa ja, gjorde du ikke?
Jeg sa jeg skulle tenke på det.
Hva er det å tenke på?
Han er en ideell ektemann.
Og det er jo ikke så mange andre som kjemper for å få henne.
Ro deg ned, kvinne. Jeg har ikke bestemt meg ennå.
Det er ikke noe å bestemme. Du lar ham bare få henne.
Det er ikke opp til deg.
Å.
Hun får aldri gå, får hun vel?
Hva?
Det er som om du vil gifte deg med henne.
"Min skjønne våpendrager!"
"Min Othello!"
"Jeg undres like sterkt som jeg er glad
for at du kom hit først.
Å, sjelefryd!
Hvis alle stormer følges av slik ro,
så la dem blåse til de vekker døden."
Jøss, fyren gir alt.
Unnskyld meg. Han er kona mi.
Må det virkelig være så mye kyssing?
Det står her at han kysser henne.
Jeg føler at vi liksom går glipp av kjernen her.
Kan du være mer spesifikk?
Det gir ikke mening, deg i den rollen.
Og bortsett fra det, er Othello svart.
Vent, hva?
Han er svart. Othello. Maureren.
- Hovedrollen? - Ja, Jane.
Othello. Han er svart.
Jeg er uenig.
Hva? Det kan du ikke. Det er et faktum.
[ler] Som… Hva?
Har du fulgt med i det hele tatt?
Nei.
Og, i stedet for å notere livet av meg, kan du bare lese neste linje?
Beklager, jeg kan ikke gjøre denne scenen
når jeg er så distrahert av hvor feil du er for rollen.
Vet du hva, Emily?
Du er bare besatt av makt.
Unnskyld meg?
Den eneste grunnen til at du vil ha klubben,
er så du kan sjefe med oss.
- Jeg er enig. - Faktisk…
…gjør jeg dette fordi Shakespeare er den største dikteren som har levd.
Og du kan ikke høre poesien hans når den sies av mennesker
- som ikke engang lytter til ordene. - [gisper]
Hva?
Unnskyld meg.
Jeg kom for å stemme pianoet.
Henry.
Herregud.
Du kunne ikke kommet på et bedre tidspunkt.
Er du sikker? Jeg kan kommer når dere er ferdige.
Nei.
Nei, glem pianoet.
Du må spille.
Jeg sa at jeg ikke kan det.
Det kan du.
Det må du.
For jeg vil ikke forstå stykket ordentlig før du gjør det.
Og det er en fin unnskyldning så du kan holde deg innendørs.
- La meg ta en kikk. - Ok.
Othellos monolog. Der.
Unnskyld meg, gir du ham rollen min?
- Du kan være en av vaktene. - Hun er ute av kontroll.
Fullstendig.
Vi skulle ha lest Kjøpmannen i Venedig.
Bør du ikke gi ham hatten din?
[sukker]
Når du er klar, Henry.
"Om min viv kalles skjønn,
livsglad, selskapelig,
er rett frem, synger, spiller, danser godt –
hvor dyd er til, dess mer er dette dyder;
og heller ikke mine egne mangler
gir meg den minste tvil og frykt for frafall.
Med åpne øyne tok hun meg. Nei, lago,
før tvil vil jeg ha syn,
ved tvil – bevis,
og på beviset følger bare ett:
Bort – enten elskov eller sjalusi!"
Det var perfekt.
Emily…
Jeg tror ikke dette er en god idé.
Hva snakker du om?
Det passer seg bare ikke.
Og jeg tror virkelig ikke at faren din vil godta det.
Hvorfor er du plutselig så besatt av faren min?
Fordi vi er i hans hus, og slike ting sømmer seg bare ikke.
George, nå gjør du meg flau.
Jeg beklager, men jeg vet bare at det er feil.
Austin, støtt meg nå.
Jeg…
Jeg er ute av stand til å diskutere dette nå.
- Jeg spiller en rolle. - Kom an.
Det er helt opplagt.
En mann…
…av hans type burde ikke være her og spille med oss.
George, kom deg ut herfra.
- Unnskyld? - Jeg sa, gå!
[stønner]
[døren lukkes]
Han glemte boken sin.
Denne Shakespeare-klubben er for dramatisk.
[døren lukkes]
Vi går.
Hvordan kunne du gjøre det, George?
Du ødela bare alt.
Jeg tenkte bare på deg, Emily.
Verden er farlig, og jeg prøver å passe på deg.
Du behøver ikke å ta vare på meg.
Men jeg vil ta vare på deg.
Skjønner du det ikke? Det er derfor.
"Det er derfor" hva da?
Det er derfor…
…jeg spurte faren din i dag morges
om vi kan gifte oss.
- Spurte du ham? - Ja.
Og han tenker på det.
Han tenker på det.
Ok.
- Emily, jeg… - Stans.
George. Bare stans, ok?
Men jeg elsker deg.
Nei, det gjør du ikke.
Det kan du ikke. Du kjenner meg ikke.
- Jo, det gjør jeg. - Nei.
All den tiden vi var sammen.
Jeg trodde du lyttet, men det gjorde du ikke.
Hvordan kan du kjenne meg, når du ikke lytter til meg?
Hvis stemmen min ikke gjør inntrykk.
Det er ikke opp til faren min å avgjøre min skjebne.
Og det er ikke opp til deg.
- Han må vel gi deg tillatelse? - Jeg tilhører ikke ham.
Og jeg vil aldri tilhøre deg.
Du lot ham gå.
[stemmegaffelen klinger]
[stemmer pianoet]
Hvor er alle sammen?
De gikk.
Jeg beklager, Henry.
Jeg skal bare stemme pianoet.
Livet burde ikke være slik.
Hvordan burde det være?
Du sitter her…
…og spiser kaker og leser Shakespeare
og prøver å si at livet ikke burde være sånn.
Men livet ditt er lett, Emily Dickinson.
Du har alltid faren din til å passe på deg.
[stemmegaffelen klinger]
["Nocturne 1" spilles]
"Redd for å eie…"
[Emily] Jeg er redd for å eie en Kropp –
Jeg er redd for å eie en Sjel –
Dyp – usikker Eiendom –
Eierskap – er ikke noe valg –
["Parallel Lines" spilles]